#
Lietuvos okupacija

1940 m. birželio 15-16 dienomis Lietuvos teritorija buvo okupuota Raudonosios armijos. RA užėmė ir pietvakarinę Užnemunę - dalį, kuri pagal 1939 m. rugsėjo 28 d. slaptuosius protokolus buvo skirta Vokietijai. 1941 m. sausio 10 d. už šią teritoriją Sovietų Sąjunga sumokėjo 7,5 mln. aukso dolerių.
Karinės krašto okupacijos pagrindimą ir aneksijos plano realizavimą koordinavo SSRS vyriausybės įgaliotas atstovas V. Dekanozovas. Iš SSRS pasiuntinybės bei atvykusių NKVD darbuotojų, RA įgulų vadovybės, Lietuvos KP CK narių buvo sudaryta speciali grupė, kuri sprendė vyriausybės formavimo ir veiklos klausimus. Aneksijos planas rėmėsi siekiu įjungti Lietuvą į Sovietų Sąjungą formaliai vadovaujantis Lietuvos konstitucija bei įstatymais. Nepavykus to padaryti dėl A. Smetonos išvykimo, buvo ryžtasi pažeisti Lietuvos konstituciją ir pavesti suformuoti vyriausybę Sovietų Sąjungai palankiam asmeniui J. Paleckiui.
Birželio 17 d. nauja vyriausybė, pavadinta "liaudies vyriausybės" vardu, buvo patvirtinta Prezidento pareigas ėjusio A. Merkio. Tokia vyriausybė turėjo tikslą tarnauti Sovietų Sąjungos siekiams, užmaskuoti karinę okupaciją, nuraminti visuomenę. Palaipsniui į vyriausybę skiriami komunistai užėmė svarbiausias ministerijas. Nuo liepos 5 d. ministrai-nekomunistai jokios reikšmės nebeturėjo.
Inscenizuojant konstitucingumą J. Paleckis užėmė Respublikos prezidento pareigas ir prisiekė valstybės konstitucijai. Pagal ją prezidentas turėjo vadovauti nepriklausomai ir suvereniai Lietuvos valstybei bei valdyti be pašalinės įtakos. Imta griauti Lietuvos valstybės politines ir visuomenines struktūras, mažinti gyventojų teises. Legalizuotos Maskvos kontroliuojamos antivalstybinės komunistinės organizacijos ir uždarytos visos politinės, visuomeninės, kultūrinės, religinės organizacijos. Politiniai pertvarkymai užbaigti paleidus 1936 metų Seimą. Taip buvo ruošiama Lietuvos aneksavimo dirva. 1940 m. liepos mėnesį paskelbus naują rinkimų įstatymą buvo paruoštos prielaidos Lietuvos aneksavimui.

Teklė Juraškaitė