#
Pasirengimas Lietuvos okupacijai

1. ## SSRS užsienio politika ruošiantis Lietuvos okupavimui.

1939 m. Lietuvos valstybingumui iškilo grėsmė. Ją kėlė agresyvios kaimyninės valstybės - nacistinė Vokietija ir Sovietų Sąjunga. Pastaroji valstybė šiam agresyviam aktui tarptautines prielaidas pradėjo ruošti nuo 1939 metų. Sudarius Molotovo-Ribentropo pakto slaptuosius protokolus, 1939 m. spalio 10 d. pasirašius Vilniaus ir Vilniaus srities Lietuvos Respublikai perdavimo ir Lietuvos-Sovietų Sąjungos savitarpio pagalbos sutartį, buvo apribota savarankiška Lietuvos užsienio politika ir prarastas neutralios valstybės statusas. Sovietų Sąjunga, pasinaudojusi palankiomis tarptautinėmis aplinkybėmis bei vykdydama užsienio politiką, nukreiptą prieš Lietuvos valstybingumą, 1940 m. pirmąją pusę pasirengė okupuoti Lietuvą.

2. ## Karinis Lietuvos okupavimo planas.

Diplomatinis Lietuvos okupavimo paruošimas vyko kartu su karinių priemonių ruošimu. Kariniu požiūriu Lietuvos padėtis pasikeitė nuo 1939 m. rudens, krašte įsteigus Raudonosios armijos karines bazes. Lietuvos okupavimo karinio plano įgyvendinimas prasidėjo 1940 m. pavasarį. 1940 m. gegužės-birželio mėnesiais Sovietų Sąjunga visapusiškai pasiruošė kariniam puolimui prieš Lietuvą ir jos okupavimui. 1940 m. birželio 11 d. galutinai patvirtinti karinio Lietuvos okupavimo planai. Lietuvai priėmus Sovietų Sąjungos ultimatumą, karinė operacija buvo pakeista į kariuomenės įvedimą į šalį.

3. ## Lietuvos vidaus politinė padėtis okupacijos išvakarėse.

Lietuvos vidaus politinę raidą ypatingai paveikė 1938-1939 metais Lenkijos ir Vokietijos įteikti Lietuvai ultimatumai, prasidėjęs II-sis Pasaulinis karas, 1939 m. spalio 10 d. sutartis su Sovietų Sąjunga. Vilniaus krašto atgavimas bei Raudonosios armijos įgulų dislokavimas didino įtampą visuomenėje. Į Lietuvos vidaus reikalus ėmė kištis Sovietų Sąjunga. Lietuvos Valstybės Gynybos Taryba bekylančią grėsmę aptarė 1940 m. vasario ir gegužės mėn. bei nutarė, jog kilus SSRS agresijai bus priešinamasi ginklu. Grėsmės akivaizdoje, galutinai nusivylę visų politinių jėgų konsolidacijos galimybe, opozicinių partijų atstovai siekė sukelti vyriausybės krizę ir suformuoti naują vyriausybę.
Lietuvos Prezidentas, kaip gynybą privalėjęs organizuoti ginkluotųjų pajėgų vadas, jokių konkrečių veiksmų nesiėmė. Gautas ultimatumas reiškė, kad bet kokiu atveju prasidės karinė krašto okupacija. Prezidentas siūlė svarstyti tik vieną ultimatumo punktą - naujos vyriausybės sudarymo klausimą, ultimatumą atmesti ir priešintis. Dauguma vyriausybės narių bei į posėdį iškviesti kariuomenės vadai atmetė ginkluoto pasipriešinimo galimybę. Nebuvimas demokratinio valdymo tradicijų suformavo opoziciją, kuri ultimatume įžvelgė galimybę likviduoti A. Smetonos režimą. Agresija nebuvo įvardinta, į ultimatumo priėmimo tekstą protestas nebuvo įrašytas. Sovietų Sąjunga pasinaudojo sudėtinga politine situacija šalyje, padidino įtampą, suskaldė Lietuvos politinį elitą ir pradėjo okupaciją.

Teklė Juraškaitė